І ПОВЕРНЕТЬСЯ ПРАХ У ЗЕМЛЮ, ЯКОЮ ВІН І БУВ,
А ДУХ ПОВЕРНЕТЬСЯ ДО БОГА, ЩО ЙОГО ДАВ.
ЕККЛЕЗІАСТ 12:7
БОГ - ЦЕ НЕСУМІРНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ.
ДЖЕТРО ТАЛЛ
Гадаю, все вирішено.
РІВКА РОТЕНБЛУМ
Минулої ночі був її палець ноги.
Наснилося, наче ніготь став коричневим, тріснув,
відігнувся, наче лист.
Шкіра злізла...
наче пелюстки.
Коли це закінчиться, Шмуел?
У Зохарі сказано про 248 частини тіла.
Коли Баал Шем Тов втратив свою дружину,
знаєш, як тужив він?
Він сказав:
"Як я піду до раю, коли мене залишилася лише половина?"
Згодом, Шмуел, він знову одружився.
Він втратив і другу дружину,
кохання його життя,
і сказав:
"Гаразд".
Я боюся за неї, ребе, як вона зараз страждає.
Піклуйся про своїх дітей.
- Піклуйся про себе. - Це завжди починається вночі.
Іноді гниюча шкіра, іноді жменька попелу.
Скажіть, ребе, як вона повернеться у землю?
Краще не думай про це, Шмуел.
Чи бачили тебе сусіди?
Ні.
Тобі потрібна допомога, Шмуел.
- Поговори з ребе. - Я говорив з ребе.
Там двоє хлопчиків.
Я знаю.
Не знаю, як, але ти маєш подолати це.
Залиш пальто на столі, я зашию його.
Вже минуло 30 днів.
Вже час.
Ти повинен подолати це.
Чим можу допомогти?
Пробачте, але я не думаю, що ми можемо допомогти.
Пробачте.
Не так висловився.
Я маю на увазі, у нас немає потрібних...
Хоча пройдемо у головну залу.
Померла моя дружина.
Співчуваю вашій втраті.
Я повинен дещо дізнатися.
Наші похоронні традиції не дуже прогресивні.
Особливо мене цікавить те, що зовсім не...
Кошерне?
Як вона розкладається у землі?
Залежить від обробки.
Наші неперевершені спеціалісти по збереженню
гарантують престижний зовнішній вигляд.
Хоча не можу сказати, щоб ми навмисно перевіряли.
Нержавіюча сталь.
Відкриття хрому в горах Росії
в кінці 1700 років
подарувало нам метал, який ми зараз знаємо як нержавіюча сталь.
А деревина?
Труна з дерева, вибір дружелюбний до природи та довкілля.
- Хвоя? - Не скажу, що це популярний варіант.
Скільки часу піде на розкладення труни?
Гаразд.
Не знаю, що ви хочете, але точно не збираєтеся купувати.
Так?
- Так. - Так. Отже.
Справа в тому, що їхні тіла розкладаються, так?
А ті, які поховані у герметичному контейнері...
Іноді навіть вибухають.
Так.
Всі гази у замкнутому просторі, нікуди виходити...
Будь ласка. Тіло у труні з хвої.
- Скільки розкла... - Я можу поділитися секретом?
Я лише продавець трун.
Я не клятий вчений.
ГРОМАДСЬКИЙ КОЛЕДЖ НЬЮ-ХЕМПСТЕДУ
Чим можу допомогти?
Сер?
Доброго дня.
Гадаю, я хотів би...
Можна поговорити з чоловіком?
На жаль, вибору у вас немає.
Зрозуміло.
Може...
Тоді так.
МЕНІ ПОТРІБЕН ВЧЕНИЙ
- Ось. - "Вчений".
Вони всім потрібні.
Якого роду...
Якого роду?
НЕ МОЖУ СКАЗАТИ
Не можете сказати? Але ви...
Ви знаєте, але не можете сказати?
Ближче.
Можете сказати мені. Що вас цікавить? Вам потрібен астроном?
Фізик? Геолог? Орнітолог?
Пробачте.
Добре.
Ідіть зі мною.
Організми поглинають організми, які поглинали організми,
передаючи енергію далі по ланцюгу.
Екосистеми...
Екосистеми еволюціонували, щоб просто та швидко...
Створювати харчування для нового життя.
Але деякі з цих систем
дуже, в біса, неефективні.
Енергія рухається і її не вистачає,
щоб підживлювати вищі трофічні рівні.
Тропічні?
- Не сьогодні, Стенлі. - Тропічні.
Тропічні?
Чому тропічні?
Ні, тро... Трофічні.
Трофічні. Ось так, трофічні... Так.
ТРОФІЧНІ РІВНІ
Трясця. Клятий бісів довбень.
ТРОФІЧНІ РІВНІ
Так більш зрозуміло? Краще видно?
Трофічні. Трофічні.
На чому я зупинився? Ми дуже схожі на діряві цербе...
Святий Боже. Ми, наче діряві цеберки.
Ми упускаємо наше морозиво,
губимо крихти через ароматизатори.
Дуже неефективно. Дуже неефективні екосистеми.
Еко.
Екосистеми.
Так більш зрозуміло?
Чим можу допомогти?
Ви вчений?
- Я викладач наук. - У мене є питання.
Не думаю, що зможу вам допомогти, ребе.
- Я не ребе. - Я маю іти на засідання факультету.
У мене в голові погані думки.
Це...
Моя дружина.
Вона померла.
- Мені шкода. - І ці речі, які я бачу...
- Вони дуже... - Дуже пригнічують вас?
Дуже пригнічують.
- Я не думаю... - Останньої ночі це був палець ноги.
- Ніготь тріснув, став коричневим. - Може, вам потрібен ортопед?
Слухайте, ребе, мені дуже шкода, що у вас проблеми.
- Я не ребе. - Але я маю перевірити тести...
Бажаю вам щастя, друже.
Те, що я тут - гріх!
Я согрішив.
Я весь день грішив.
Не думаю, що ви розумієте, докторе.
Я не доктор. Просто... професор.
Професоре, будь ласка.
- Я навіть не розумію, що ви хочете. - Я боюся за неї.
Боюся, що її душа страждає, доки вона не повернеться в землю.
Що станеться з її тілом?
Сендер!
- Гей. - Гей.
Мордехай сказав Мотелю, що Мендель говорив з тобою.
Так?
І що ти сказав, що наш батько діббук.
Я такого не казав. Я казав, що ваш тато з'їв діббука.
Навіщо ти це сказав?
- Ви бачили, як він виглядає? - Так.
І ви знаєте, що таке діббук?
Такий привид?
- Він виглядає, наче його з'їв. - Діббуків не їдять, Сендер.
Всі знають, що він входить та виходить з великого пальця лівої ноги.
Пішов ти, Мойша. Звідки знаєш?
- Запис діббука. - Запис?
Запис діббука. Не пам'ятаєш?
Минулого року Файвеля застукали з записом.
- Що на ньому було? - Все, що потрібно знати про діббука.
Ось те, що потрібно.
СУДОВА ТАФОНОМІЯ
Подивимось. Отже...
- Це... Так. Це. - Свині?
Саме вони і потрібні. Свині.
Свиней використовують, бо вони
найближчі у порівнянні до людей
своїм волосяним покровом, жировим прошарком
та привабливістю для комарів.
Тобто, хто не любить бекон?
Персі, це порося, його випадково
розчавила мати, тому його
віддали науці.
Отже, подивимося.
Це свіжа, рання стадія.
Тіло починає розкладатися майже відразу. Вмирають клітини.
Тканина розчиняється, а бактерії у тілі
починають перетравлювати його зсередини назовні.
Поки що зовні нічого непомітно.
Лише трупні плями, калюжі крові витекли через гравітацію,
і трупне задубіння, типу, артрит мертвих людей.
Хімія тіла починає притягувати комах.
Личинки обживають свою нову домівку.
Очі, якщо вони відкриті, висихають
та стають...
Стають почорнілими.
Вздуття. Зараз тіло починає вздуватися
та опухати, збільшується у розмірах.
У тілі починається надмірне вироблення газів та соків,
бактерії правлять балом.
Ніхто не випорожнюється, тому жодного виходу немає.
Під шкірою кишить купа личинок,
повзають там, їдять, що викликає
ще більше розпухання.
Відшаровується шкіра... жахіття.
Випадає волосся, видніється венозна сітка - "мармурова шкіра".
Тепер... стає цікавіше. Стадія активного розкладання.
Зовнішня капсула тіла,
шкіра, м'язи, м'які тканини, все це...
Все це лопається.
Тіло розриває, наче повітряну кульку.
Відбувається гниття.
"Гниння"?
Гни... Гниння... Ні, гниття. Хоча звучало кумедно.
Гниття. Своєрідне очищення.
І якби поблизу були м'ясоїдні тварини,
вони влаштували б бенкет.
Вони обожнюють це.
Це посилене розкладення.
Залишилися лише клаптики шкіри, хрящів та кістки.
Кінцевий результат - муміфікація.
Залишки зневоднюються та висихають.
Ось так.
І скільки часу на це піде?
Написано...
Бла-бла-бла.
Залежить від низки факторів...
Ніхто точно не скаже. Особливо, щодо вашої дружини.
А як дізнатися?
Можна поховати свиню.
Так? Але я не думаю, що це...
Так.
Дякую за ваш час.
Будь ласка.
Дякую.
Тепер все добре.
Все буде добре.
Екосистема.
- Це назва глави, Стенлі. - Я поховав свиню.
- Що? - Я поховав свиню.
У нас... У мене тут заняття.
Мертву свиню.
- Гаразд. - Мені піти?
- Ні. Шмеллю? Так вас звати? - Ви порадили поховати свиню.
Я поховав.
Я намагаюся попрацювати зі Стенлі.
Що ви зробили?
Ви сказали мені, що я маю поховати свиню.
Я сказав?
Хвилинку. Я... Не треба. Просто забирайся.
Ні... Просто забирайся.
Ні. Зачекайте. Не ви. Стенлі.
- Ти. - Глава 11?
Це мертва свиня, Стенлі. Просто забирайся, давай.
Сідайте.
Жартуєте?
Я не мав на увазі серйозно ховати... Я не казав вам ховати...
Що далі?
- Що? - Що робитимемо далі?
Ми? Немає... Немає ніяких ми.
- Ви сказали її поховати. - Я не казав. Припиніть так казати.
Слухайте. Я повинен...
Я...
І де саме ви це зробили?
Ніхто не знає...
- Що? - Я зрозумів, що ніхто не знає, де я.
Я використав цілу свиню, як в книзі.
Треба було залишити записку.
Боже.
Тут.
Тут?
Так.
- Ви поховали її тут? - Мертву свиню.
Так... Це просто неправильно.
По всіх статтях.
Це лише...
Ви взяли лопату?
Боже всемогутній.
Навіть не знаю, на що я очікував.
По-перше, я це не підтримую. По-друге, де ви її взяли?
- "Сичуаньский рай". - На трасі 87.
- Сафферн. - Так, у них чудові пельмені.
Що ж, Шмеллю, це погано.
Тут потрібного розкладання не буде.
- Чому? - При всій повазі...
При всій повазі до вашої дружини, впевнений, вона була більша, ніж...
Від чого вона померла?
Рак.
Через скільки її поховали?
Тринадцять годин.
А ви не марнуєте час, га?
Ну... Це неправильно. Зовсім неправильно.
Якщо... Якщо хочете, щоб все було як слід,
потрібна невипатрана туша, нечищена, недавно померла свиня.
З бактеріями, з кров'ю у венах.
І не думаю, що вони поклали вашу дружину прямо в землю.
- Так? - Вона була у пелені.
- Лише пелена? - У труні.
У "кадилаку"?
- Тобто? - Це...
- З вельветом всередині? - Ні, ми такі не використовуємо.
Труна з хвої з малими дірочками внизу.
- Дірочки? - Так, щоб вона торкалася землі.
У прах.
Якби ви купили свиню, більш схожу на дружину, без образ,
я б поховав її, як єврея,
без образ,
і лише так ми могли б дізнатися, але...
Це лише знущання з науки.
Що ж мені було...
Співчуваю вашій втраті.
Коли помер твій батько,
мені довелося перебирати його одяг,
річ за річчю.
Його бекеш, його штраймел.
Я віддала їх тобі.
Потім перебирала повсякденні речі.
Його взуття,
шкарпетки, Шмуел, діряві шкарпетки.
Здавалося б, незначні речі, так?
Може, теж почнеш з її одягу?
Рівка.
Ноаме?
Так?
Гадаєш, тато справді з'їв діббука?
Не знаю.
Якого діббука він міг з'їсти?
Маминого.
- Це не... - Я бачив, як він міряв її одяг.
Нам потрібен той запис.
Запис про діббуків.
Якщо він у ребе Гошена,
він має бути у кімнаті за кабінетом.
Сподіваюся, тато не з'їв діббука.
І як ти не засох на штанях батька.
Клятий Стенлі.
В дупу його.
Якого біса?
Трясця, Шмелль.
Трясця.
Хто ти, Шмеллю?
Забирайся.
Забирай свою свиню та йди звідси.
Серйозно? Моя господарка.
Стули писок.
Трясця. Свиня...
Серйозно? Де ти її дістав?
Ні, ні, ні.
"Офіцере, я гадки не мав".
У цієї свині, мабуть, є дім.
Може, це улюблена свинка молодої фермерши, а ти...
Хайді скучатиме за своєю свинкою, Шмеллю.
Тебе ніхто не бачив?
- Не думаю. - Слухай.
Я - професор, ти - ребе.
І я вважаю, що ти занадто далеко зайшов за межі у стосунках
- ...професора і ребе. - Я не ребе.
- Я не... - Я шаліах цибур.
- Я не знаю, що це. - Кантор.
- Мені байдуже. - Я єврей, Альберте.
- Не може бути. - І я просто не можу.
Я не... Що?
Я вкрав свиню.
Буде чесно, якщо її вб'єш ти.
Що? Що?
- Ти маєш її вбити. - Мені почулося? Ні, ні.
Отже... Ти і я, ми візьмемо...
Ми візьмемо цю свиню та віднесемо
у твою єврейську машину, а ти відвезеш її додому.
І потім ми більше ніколи про це не згадуватимемо. Гаразд?
Ну, я...
Вбивство свині не воскресить твою дружину.
Я знаю.
Може, даси їй трохи... Трохи молока.
Там у мініхолодильнику, за баром.
На кухні.
Як ти?
Як тебе звати?
Хочеш молока? Іди випий молока. Давай, іди випий.
Хороша свинка.
Боже.
Боже правий.
Що ти... Не можна перерізати їй горлянку.
- Чому? - Твоїй дружині не перерізали ж.
- Ну, ти вчений. - Так, саме так.
Боже.
Лайно. Трясця.
Дякую, дякую тобі за все.
Ага. Я завжди кажу своїм студентам,
не можна діяти під емоційним впливом.
Іноді потрібно... Потрібно обдумати на холодну голову.
Бути більш тверезим.
Трясця.
Боже. Контролюй... Контролюй свою свиню.
Шмеллю, господарка. Господарка!
Тихо. Шмеллю, можеш допомогти?
Ні, не треба...
Не бери слухавку! Не бери...
Трясця.
- Казав же не брати... - Алло?
Квартира Альберта, так.
Ні, я не Альберт.
Будь ласка, зачекайте хвилинку.
Довбень.
Трясця!
Все буде гаразд?
Після цього нічого не буде гаразд.
З такою швидкістю не закінчимо і до завтра.
Міг би і допомогти.
Сьогодні я задушив свиню.
Гадаю, я зробив достатньо.
До біса.
Не думаю, що це дуже ефективно.
Ми робимо це, бо коли втрачаємо рідних,
весь наш світ стає догори ногами.
Все має бути набагато важче.
Лопата таке просте знаряддя, але поховати рідну людину -
непросте завдання.
Гадаю, це не стосується цієї ситуації.
Не думаю, що варто ускладнювати і так складний вечір.
- У свині було ім'я? - Ні.
Гадаю, її треба назвати.
Ми винні цьому хряку хоча б це.
Гарольд.
- Що далі? - Далі? Чекатимемо.
Коли померла твоя дружина?
Минуло вже шість тижнів та два дні.
Отже, чотири.
Чекатимемо чотири тижні.
Гарне кругле число.
Шмуел.
Шмелке.
Я знаю, вчора ти був у лісі,
темному лісі, блукав.
Ти тужиш за нею, як тужив би за батьками.
Її страждання.
Що каже талмуд щодо страждання?
Коли воно закінчується?
Народження.
Це легко?
Коли тебе виривають з утроби.
Це боляче...
Але обов'язково.
Чому вмирання має відрізнятися?
І те, і те - двері.
Одними входиш, іншими виходиш.
Іноді вихід дуже болісний.
Але дивися краще, що за дверима, Шмуел,
інакше втратиш розум.
Альберте, привіт. Це я.
Автовідповідач знову мене перервав.
Давно від тебе нічого не чутно. Сподіваюся, все гаразд.
Є історія про ребе Лазаря з Чорткова.
У нього була дружина. Кумедно.
Але одного дня він повертається додому і...
Так. Жирні пальці. Через тунця.
- І ви не скидали нічого самі? - Авжеж, ні, Джуді.
- Навіщо мені це? - Альберте.
Трясця, Шмеллю.
Сер, вам не можна сюди, це приміщення лише для вчителів.
Я шаліах цибур.
Де ти був? Я залишав тобі повідомлення.
- Альберте. - Пробачте... Я...
Можна нам хвилинку, Джуді?
Це... Це мій духовний наставник.
Слухай, тобі не можна тут бути.
Треба було відповідати на дзвінки.
Це тобі треба...
Слухай. Я не знаю, що сталося тоді вночі.
Я професор. Академік.
Це, м'яко кажучи, ненауково. Це неетично. Це пляма.
Пляма на академії.
Ми зробили неприпустиму річ.
Це була дика та хвилююча ніч.
Ми відчули себе первинними людьми.
А що з моєю дружиною?
Тихо, Шмеллю.
Не думаю, що нам варто бачитися.
Не думаю, що це розумно.
Отже...
Мабуть, це все.
Я знову согрішив.
Спаплюжив ім'я дружини.
Да пробачить мені Господь.
А ти, Альберте, допоміг мені согрішити.
Я шаліах цибур.
- Я досі не знаю, що це. - Той, хто співає...
- У синагозі. - Це... Типу, кантор?
Слухай, у лісі біля 109 шосе є труп свині, який лежить там місяць.
Ми вбили ту тварину.
Якщо ми не розкопаємо його сьогодні, як планували,
це буде ще один смертельний гріх.
Бо тоді заради чого ми вбили ту свиню?
- Просто так. - Шмеллю. Шмеллю... Ти мене змусив.
Ти дав хрякові ім'я. Гамберт?
- Його кров на твоїх руках. - Гарольд. Його грязюка на килимі.
Хашем, пробач нам.
І що ми отримали?
Ще одну мертву свиню, яку навіть не з'їли гої?
Як кажуть, допитливість...
- Від допитливості кішка здохла. - Що?
Допитливість вбила кішку.
Кішку?
Ні. Допитливість вбила свиню.
Саме так.
Вбила.
Боже.
- Не бачу тут жодного праху. - Гадаю, це евфемізм.
Це лише свиня.
- Ага. - У простирадлі.
Якщо подумати, я б сказав, вона на етапі вздуття.
Твоя дружина на більш пізній стадії.
Ця свиня, мабуть, свята.
Дивися на це, як на труну - машину часу.
Думай, що Гарольд, це твоя дружина через чотири тижні.
Багато чого може статися за чотири тижні.
- І що робимо далі? - Далі?
- Чекаємо ще один місяць. - Місяць?
А що до того часу?
Не дзвони так часто.
- Нафталі, поклади цю книгу. - Але...
Поклади. Ми тут не для цього.
Але подивися.
"Брати Харді".
СКАРБ ВЕЖІ
Ти маєш придивитися, Шмуел.
Не тільки через "Братів Харді", Ноам та Нафталі,
ці двоє дуже підозріло себе поводять.
Наче вони малі хасиди Харді.
Я не читав цієї книги.
Френк та Джо постійно вплутувалися у неприємності.
А їхні методи...
Шмуел, добре, що я встиг їх застукати.
Уявляєш, що ще їхні юні очі могли побачити?
ДІББУК
Не думаю, що Рівка таке дозволила би.
Коли збираєшся повернутися до канторальної служби?
У ребе Плоткіна голос, як у козла.
- Ти розмовляв з ребе. - Я зараз з ним розмовляю.
Гаразд.
А що з хлопцями?
Я з ними розберуся.
Що? І це все?
Шмуел...
заштопай своє пальто.
Куди ми ідемо?
Є маю вам дещо показати.
Не знаю, чому саме...
але ваша мати...
Тут я відчуваю її присутність.
Вона завжди розповідала про океан, пам'ятаєте?
Я хочу...
щоб ви з нею поговорили.
Я приходжу сюди з нею поговорити.
Хочу, щоб ви знали, що можете робити теж саме.
Якби ви могли, що їй сказали би?
Поговоріть з мамою.
Це не по-єврейськи.
Ні.
Але це по-людяному.
Я ваш батько,
і я кажу вам, поговоріть з вашою матір'ю.
Скажіть, як її любите.
Ти нас лякаєш, тату.
Вона ваша мати.
- Ви не любите вашу мати? - Тату, мама померла.
Не зневажайте її.
Скажіть, що любите її.
Кажіть.
Кажіть!
Ми любимо її.
- Голосніше. - Ми любимо тебе.
- Голосніше! - Ми любимо тебе!
Ноаме?
Ноаме!
Я люблю тебе!
Дуже добре.
Я теж тебе люблю, Ріві.
Тримаю.
Пробач.
Твій голос, Шмуел. Дай нам його почути.
- Шмуел, кугель? - Ні.
У тебе гості.
Де ти?
Я знаю, ще рано.
Все це занадто швидко.
Шмуел, але...
Я розмовляла з Лією.
Аві знає вдову з Монсі.
- Мамо... - Шмуел.
Ти мусиш, для себе, для хлопчиків.
Може, тобі варто завести ще дітей?
Нафталі?
Готовий?
Немає злих духів.
Є лише душі людей, померлих раніше, ніж настав їхній час
потрапити до вічності.
Не до вічності.
Душі мертвих повертаються в цей світ блукати,
доки не очистяться.
Іноді трапляється, що така блукаюча душа
входить у тіло людини,
яку вона раніше кохала.
Це і є діббук.
- Діббук. - Діббук.
Діббук?
Цвинтар.
Гадаєш, туди тато ходить вночі?
Прийди, мій наречений, я носитиму наші душі,
наче ненароджених дітей.
Ти тільки подивись.
Я б сказав, стадія активного розкладання.
Дрек!
Що?
- Що таке "хазер"? - Свиня, Альберте. Свиня!
Таку ж саму ми могли б взяти і в "Сичуанському раю".
Не думаю, щоб хтось таке замовив.
Шмеллю, друже, ти маєш зрозуміти.
Вони розкладаються зсередини.
Всередині у бактерій цілодобовий банкет "жери від пуза".
І цей жук теж зголоднів.
Її можна було б розтяти скальпелем,
щоб переконатися, але...
Я не... Гей, Шмеллю.
Не лякай мене так.
- Я щойно заспокоївся. - Знаєш, що це значить?
- Зачекаємо ще трохи. - Знаєш, що це значить?
Ні, не знаю я, що це значить.
Може, допоможеш?
Можеш...
Гаразд. Кажи.
До чого все це, Шмеллю, га? Що це все значить?
Я не знаю.
- Що? - Я не знаю!
Я не знаю. Гаразд?
Спершу я думав, втратити її було...
Дуже важко.
І я хотів, щоб вона...
побула у цьому світі зі мною якомога довше.
Але зараз...
Я хочу, щоб вона зникла!
Зникла!
- Добре. - Знаєш...
Є частина души...
називається "нешама".
Вона залишається...
у залишках настільки довго,
наскільки залишки залишаються у землі.
Доки вони існують...
Це...
Це тортури, Альберте.
Це тортури.
Я хочу, щоб вона зникла.
Щоб стала вільною.
Трясця.
Трясця тобі.
Гаразд... Я не думаю, що це...
Що це може...
Добре. Добре.
Гаразд.
Отже.
Шмеллю.
Шмеллю,
принеси мені землі
з її могили.
- Землі? - Так.
- З? - З могили твоєї дружини.
Землі?
- Стільки. - З могили?
З могили твоєї дружини, Шмеллю.
Не можна.
Так, я розумію, що це було б занадто.
Шмуел?
Привіт, Ріві.
Пробач мені.
Дякую.
Ми перевірим кислотно-лужний баланс зразку землі.
Що це значить?
Ми доведемо, що твоя дружина на пізнішому етапі розкладу, ніж Гарольд.
Якщо її земля переможе, ми зможемо спокійно сказати,
що вона розкладеться швидше.
Що вона попереду, на славу Богу, чи кому там.
Якщо ми додамо трохи соди у землю з водою...
Та чия піна від кислотності вища, переможе.
Це науково?
Так. Це... Це дуже науково.
Передай дружину.
Тепер Гарольда.
Чи все тут вірно підготовлено, бо...
Просто зроби це.
Так. Вода.
І ще трохи води.
Сода.
Так.
Більше.
Ну... Здається...
- Результати схожі... - Не бреши мені.
Пробач, Шмеллю.
- Знаєш, що це значить? - Я... Я гадав, це допоможе.
- Це значить, Гарольд попереду. - Ні, це не...
Важко це стверджувати.
Це очевидно, Гарольд попереду.
Ні, в кінці кінців, в дупу результат.
Бо це... Це дуже приблизно.
Приблизно? Це ж наука.
Ні, є забагато... Забагато факторів.
- Факторів. - Так.
День смерті, час, погода.
- Книга чітко... - Книга описує стадії.
Вона не дає відрізків часу.
І у книзі свиня.
Свиня, яку поховали у землі.
Усі тіла різні.
Якщо хочеш знати, як розкладається якесь тіло,
треба розглядати саме його та землю.
Інакше це...
Це все лише приблизно.
Тоді навіщо ти все це робиш, Альберте?
Я не напрошувався, Шмеллю.
І лише це може запропонувати наука?
- Це нічого. - Це не нічого.
- Ти брехав мені. - Я тобі не брехав.
Я не знаю, що це значить.
"Не відливай мені на спину і не кажи, що це дощ".
Діббук.
Забирайся.
Негайно.
Забирайся.
Мамо?
Мамо...
Забирайся.
Негайно.
Забирайся.
Забирайся з татового великого пальця лівої ноги.
І ми любимо тебе.
Ми любимо тебе, мамо.
Діббук.
Діббук-мамо.
Тепер дмухай в шофар.
Ні.
Це сталося зненацька?
Ніхто не чекав.
Співчуваю.
Мені сказали, ви шаліах цибур.
Так.
- Мабуть, у вас гарний голос. - Зараз ні.
Яким був ваш чоловік?
Його родина має продуктову крамничку.
Він був у "Гілелі".
Я працювала у крамничці.
Я дуже чудово готувала.
Знаєте, легше не стає.
Просто інакше, але не легше.
Тобто, це гниє.
Пробачте, що?
У вас є діти?
Так.
Двоє. Ноам та Нафталі.
- Як вони справляються? - Я не...
Вони теж тужать.
Але вони сильні.
Сильніші за нас.
У вас є діти?
Ні.
Лимонад.
Нічого страшного, що ви занурені у свої думки.
Пробачте.
І нічого страшного, що ви досі закохані у свою дружину.
Доброго дня.
- Доброго. - Я до Шмелля Ротенблума.
- До кого? - Він мій друг.
Бізнес-приятель. Я...
- Я продаю страховку. - Ви єврей?
Так, дуже.
Дуже єврей.
Його зараз немає.
Тому доведеться прийти пізніше.
Я можу зачекати.
До тебе друг.
Страхувальник.
Тобі не можна тут бути, Альберте.
- Я знаю. - Просто не можна.
Знаю. Пробач.
Єдине, що у мене лишилося, це родина.
- Я знаю - У всьому світі.
Так, мені шкода.
І якась вдова в Монсі. Мабуть.
- В Монсі? - Остання соломинка.
Так. Шмеллю...
- А ти заважаєш. - Я знаю. Мені шкода.
Ось, дивись.
Вчиться читати по трупах у Ноксвіллі, штат Теннессі
Це ферма у Теннессі. У Ноксвіллі, штат Теннессі.
- І що? - Це ферма трупів. Поїдемо туди.
Поспілкуємося, подивимося на трупи, отримаємо відповіді.
- Що за ферма трупів? - З назви все зрозуміло.
Вони займаються тілами. Мертвими.
Кладуть у землю, на землю.
Навіть вирощують дерева.
- І дивляться, як ті ростуть? - Ні, як вони гниють.
- Свині? - Ні, люди.
- Це лайно. - Ні, це судова медицина.
Це дослідницький об'єкт антропології судової медицини.
- Я не знаю, що це. - Все офіційно.
- Вони перші у своєму роді. - Вони тужать?
Ні-ні, вони вчені.
Люди вмирають, і деякі залишають своє тіло науці.
І деякі тіла допомагають у розкритті злочинів і такого іншого.
Типу, хто це зробив? Чим? Де?
Полковник Гірчиця, ножем на кухні.
Де це сталося, як і коли?
- Коли? - Гірчиця?
Так... Скільки потрібно тілу, щоб...
Згнити.
У Ноксвіллі.
Я сказав твоїй мамі, що продаю страховку.
Хто це був, тату?
Друг.
Куди ти збираєшся?
Я не можу розповісти, що робитиму.
Просто довіртеся мені.
Я прошу вашого благословення, сини мої.
Тобі від цього стане легше?
Гадаю, що так.
Сподіваюся.
Ми благословляємо тебе, тату.
Діббук.
Ми зробимо це заради твоєї дружини.
Зробимо це заради неї.
Рівка.
Що?
Її звали Рівка.
Рівка?
Дякую.
Дякую, Шмеллю.
Я Шмуел.
Шмуел.
Шмуел?
Дякую.
Ми ж записалися, так?
Ні, але я залишив декілька повідомлень.
- Так. Привіт. - Привіт.
- Як справи? - Чудово.
Чудово.
- А ваші? - Чудово.
У нас все чудово.
Ми хотіли б поговорити з д-ром Вортенхаймером.
- "Хеймером". - Хеймером".
Він... Він мій колега.
Те ж академік.
Д-р Вортенхеймер помер.
- Помер? - Так.
Тому журналу вже роки три.
Подивлюся, чи зможе Керол вами зайнятися.
Так, дуже вам дякую.
- Вітаю. - Вітаю.
Чим можу вам допомогти?
Привіт, Керол.
Прикра новина, що д-р Вортенхеймер нас покинув.
Так, це велика втрата.
А він...
залишив себе?
- Так. - Це у його дусі, чи не так?
Чи не міг би якимось чином виказати свою повагу?
Ось Уолтер.
Можна?
Привіт, друже.
Ти чудово зберігся.
Гарольд передає привіт.
Ваш друг теж знав д-ра Вортенхеймера?
Друг? А, мій колега.
Так... Ні, він його не знав.
На жаль, ні.
У нього завжди були міцні кістки.
Ми з колегою зараз глибоко займаємось однією
тафономічною задачею,
і ми хотіли би без зайвої трати часу обговорити деякі деталі.
У нас на руках... Жінка за сорок,
трохи за сорок, вона померла.
Рак.
Її не бальзамували.
Вона у труні з сосни.
Три дірки у дні труни,
все за ортодоксальними вимогами.
Похована стандартно, на глибині два метри у червні.
У Гудзонській Долині.
Яке було питання?
Як саме зараз може виглядати її тіло?
Звідки ви, кажете, приїхали?
Трясця, чоловіче!
Це було неправильно, Альберте!
Я знаю, мені дуже шкода.
Ми стільки проїхали.
Це було дуже непрофесійно. Мені прикро.
- Не треба було тебе привозити. - Ні, Алберте, ти вчений.
Вона вчена.
Має ж бути якесь порозуміння.
Має бути якась повага!
- Шмуел... - Не "Шмуляй" мені.
- Слухай... - Трясця!
Слухай, я...
Я вчитель наук. Я не...
Я викладаю у громадському коледжі. І не кажи нічого, бо...
- Трясця! - Бо це правда.
Слухай, так, трясця. Це повна клята трясця.
Я розлучений чоловік середнього віку, гаразд?
Але я прийняв свої рамки.
Ми проїхали 1200 кілометрів.
Нам ще 1200 кілометрів їхати назад.
Пробач, Альберте, але ми побачимо ту кляту ферму.
ОБ'ЄКТ АНТРОПОЛОГІЧНИХ ДОСЛІДІВ
- Височенько. - Ага. Так.
Ми просто...
Ти перший.
Давай.
Добре. Хвилинку.
Один, два, три.
Що там, Шмуел?
Овва... Тікаймо, Шмуел.
Шмуел, будь ласка, злазь.
Не може бути.
ОХОРОНА
- Злізай. - Вітаю, панове.
- Так, сер. - Якого біса тут відбувається?
Сер, все не так, як здається.
- Я навіть не знаю, що собі думати. - Запевняю, сер.
- Є багато причин... - По-перше, я не сер.
Ні, ні. Авжеж, ні.
Тепер я бачу. Пробачте.
Він забився?
Ні, він... Молиться, здається.
Він... Він дуже засмучений.
Це не...
Ми добрі люди.
Ми не... Ми не бажали зла чи чогось такого. Це...
Це все через тугу.
- Тугу? - Та лікування.
- Лікування? - Так.
- Померла його дружина. - Вона на фермі?
Ні-ні, його переслідують кошмари.
- Кошмари. - Так.
Про його жінку та її великий палець ноги.
Він вважає, якщо зблизька побачить
справжнє тіло, яке розкладається, це дасть йому...
Якийсь комфорт. Спокій.
Що це припинить його кошмари.
Трясця, оце так лайно.
Так. Ще й яке.
Можна сказати... Можеш припинити, Шмуел.
Як вона померла?
Його дружина.
Вона... Від раку.
Клятий рак.
Так... Це жахлива, дуже жахлива хвороба.
Забрала мою маму, мого чоловіка, навіть молодшенького, Дювеля.
Це...
Це жахливо... Який жах.
- Клятий рак. - Клятий рак.
Ось чому ми тут. Він...
Він у жахливому стані, я намагався йому...
Я намагався допомогти другові.
Ми подолали дуже довгу дорогу сюди.
На жаль, я не можу пустити вас туди.
Ні-ні, авжеж... Туди не можна.
Але якщо ви, панове, звалите звідси швидесенько,
я зможу закрити на це очі.
- Дякую. Дуже дякую. - Як звати вашого друга?
Шмелль... Шмуел.
Ісус любить тебе, Шмелль Шмуел.
Не знаю, який спокій ви змогли б там знайти.
Це дуже нечисте місце.
Деякі тіла зникають за кілька тижнів.
Їх поглинає земля.
- Тижнів? - Так.
Гадаю, через жару Теннессі.
І ті, яких поховали у порожніх ямах,
ті теж швидко зникають.
Що ж... Дякуємо вам.
Я... не розчув вашого імені.
- Стелла. - Стелла.
- "Стелла у світлі зірок". - Саме так.
Дякую.
Нехай він дарує душі її спокій.
Шмелль Шмуел.
- Шмелль Шмуел. - Так.
Вони були чарівні.
Хто?
Тіла.
- Ти бачив? - Так, лише на мить.
Шкода, ти не зміг.
Ну... Це була гарна спроба.
Вони...
розчинялися у землі.
Поверталися у землю.
Це дуже...
ефективна екосистема.
Так. Дуже.
Але кому вона служить, Альберте?
Навіщо?
Ти думаєш про душу, Шмуел.
Я нічого не знаю про душі.
Але думаю,
для неї це найкращий кінець...
Її земна оболонка...
стане добривом.
Ефективним добривом.
Зима наближається.
Так.
Земля замерзне.
Так.
Це зупинить її розкладення.
Давай.
Я подбаю про тебе.
Тут добре.
Тут хороша земля, Шмуел.
Ти не...
Ну... Ти знаєш, де мене знайти.
Вироби собі пропуск.
Дякую, Альберте.
Не... не...
Немає за що.
І знаєш...
НА СВІТЛУ ПАМ'ЯТЬ ПРО ЛІНДУ СНАЙДЕР
Переклад субтитрів: Фатун Володимир